Întoarcerea lui Casanova
De ce nu iese niciodată din camera lui ?
- Scrie o carte. - Despre ce ?
Nu știu, un fel de Biblie.
- O carte care va clarifica multe lucruri. - Despre ce e vorba ?
- Ăsta e un secret. - Apoi vă întoarceți la Veneția ?
Numai dacă îi acceptă condițiile. Ei îi cer să se întoarcă...
Regretă că i-au creat probleme cu ani în urmă...
Dar el spune: "Nu-i nici o grabă, e mai bine să fii dorit".
- E adevărat că nu are bani ? - Cine, el ?
Glumești ? Nu știe unde să-i pună... El a inventat loteria !
Într-o seară, a jucat o sumă de putea cumpăra 30 de case ca asta.
A avut o bancă... el știe totul, secretele stelelor, secretele numerelor...
Între timp, du-i asta și spune-i că e urgent !
Nu mă crezi, nu-i așa ?
Spune-i că în seara asta nu mănâncă, s-a terminat ! Numai șampanie...
Dacă azi nu-mi plătește, mâine mă duc la judecător, nu pleacă fără să plătească.
- Cât de multe femei seduce ? - E adevărat că a avut peste o sută ?
Nu numai că le atrage, dar se întorc acasă bucuroase.
Nu e un pierde-vară.
Este și om de știință, le duce în altă lume...
Le face să zboare, cum se spune... în al șaptelea cer !
Săptămâna trecută, a primit o scrisoare de la prințesa de Bavaria.
Nici nu ai idee ce lucruri pot scrie femeile când e în călduri...
- I-a scris prințesa de Bavaria ? - Da, cu mâna tremurând.
Ce e ?
Eu sunt.
- Cred că e timpul. - Las-mă în pace, am de lucru.
Ar fi un păcat să lăsați să vă scape acest moment.
Cred că e înfierbântată...
Nu face decât să se plictisească.
E văduvă. E rămasă fără... de mulți ani...
Du-te tu.
Vorbiți serios ? După câte aluzii i-am făcut despre dvs...
E vorba de o sumă mare.
Dacă vrei să plecați de aici, va trebui să plătiți.
Nu vă îngrijorează asta, dle ? Nu vreți să amânați ?
Știi bine că banii vor sosi, sunt pe drum.
Da, de două luni sunt pe drum. Îi aduce o broască țestoasă ?
Acum chiar că m-ai enervat ! Afară !
Vă avertizez, e pentru ultima dată. Vă aranjez drumul și nu colaborați...
Nu pot să mai trăiesc așa, tot timpul să mă ascund...
Când vă cer salariul, îmi vorbiți de timp...
M-am săturat și plec... Vă las nota de plată și plec.
Poșta, domnule Casanova !
Poșta ! Du-te repede, trebuie să fie banii.
Nici o scrisoare de la Veneția ?
Pentru Cavalerul de Seingalt, pentru domnul Casanova ?
Nu, îmi pare rău.
Ești sigur ?
Cavalerul de Seingalt ?
Nu, ți-am spus. Nu am nimic pentru el.
Cereți o grămadă de bani de la Republică.
Sunteți sigur că nu puteți face o reducere ?
Nu e vorba numai de bani, vreau să mi se ceară scuze publice.
Cavalere ? Ce noroc !
Nu pot să cred ! Ești chiar tu !
Amelia nu face altceva decât să vorbească de tine în continuu.
Amelia ?
Sunt Olivo, nu-ți aduci aminte de mine ? Îți datorez tot ce am.
Într-o zi, mi-a dăruit 300 de ducați. Uite așa !
De atunci, sunt exact 13 ani și trei luni, chiar înainte de nunta mea.
Dl Casanova ! Cavalere !
Vino la mine. Locuiesc la o zi și jumătate de aici, într-un castel, doar ce l-am aranjat.
Nu pot, dragul meu Olivo, trebuie să mă întorc la Veneția.
M-ai uitat, unchiule !
Mi-au spus că e cea mai bună. Cu două lentile.
Cu două lentile ! Ce minune... !
- Uite cine e aici, domnul Casanova. - Domnule !
Domnișoară !
Aceasta este Marcolina, nepoata mea, locuiește cu noi.
Acestea sunt fiicele noastre, Maria și Teresina. Salutați !
- Curaj ! - Cavalere !
Uităm cel mai important lucru, Marcolina studiază știința.
Da, văd.
Dacă te răzgândești, nu ezita, ești binevenit la noi.
Mulțumesc, Olivo ! Călătorie plăcută !
Nu e rea, nu-i așa ? I-ați văzut pieptul ? E o femeie căreia-i plac bărbații puternici.
Sunt sigur că la pat nu se dă înapoi de la nimic...
Vă rog, domnule, vă ajut să vă îmbrăcați.
Trebuie să fiți elegant.
Intră !
Pot să vă vorbesc puțin, doamnă ?
Lasă-ne singuri. Curaj, du-te !
Stimata doamnă, servitorul meu mi-a spus că sunteți preocupată...
bineînțeles nu e lipsit de relevanță...
având în vedere întârzierea noastră...
și cum nu v-am vorbit personal...
Poți să mai aștepți cu rufele, o să dureze ceva mai mult...
Felicitări, domnule, a fost foarte bine...
Puteți să ieșiți cu capul sus, dar nu avem timp de pierdut... !
Voi ieși repede prin spate.
Domnule ?
- Se pare foarte potrivit. - Haide atunci.
Dle Casanova ! Ce surpriză !
Ce surpriză divină !
Eram sigur.
Ceva-mi spunea că vei veni. Cred că am și visat asta...
Ai făcut foarte bine că ai venit.
Te rog, vino, luăm prânzul pe terasă.
Probabil că te-a epuizat călătoria pe căldura asta...
Mi-am spus că nu pot să plec fără să trec să vă salut.
Drumurile noastre sunt teribile și cu fiecare an e din ce în ce mai rău.
De fiecare dată, ajung cu spatele frânt, tu cunoști toate drumurile din Europa...
Dumnezeule !
- Amelia ? - Da, eu sunt.
- Dl de Sapporo, starețul nostru. - Domnule stareț !
- Vino să iei masa cu noi. - Nu, mulțumesc ! Deja am mâncat.
Dar totul pare atât de apetisant... am să rămân un moment în compania voastră.
Aduceți repede un scaun, tacâmuri și vin rece !
Dacă ai rămâne aici câteva zile...
Nu, sunt așteptat la Veneția e ceva foarte important.
Îți datorăm toate astea, e normal să profiți măcar puțin...
Desigur, aici ești în casa ta.
- E adevărat că e ceva urgent, dar... - Rămâi cu noi !
- Deshămați calul ! Aduceți bagajele ! - Lise, du-te și adu așternuturi curate !
Teresina, du-te și ajut-o. Puneți apă la încălzit.
- Ce e atât de urgent ? - Scriu o carte.
- O carte !? - O carte cu adevărat ?
- Da. - Despre ce e vorba ?
Nu are importanță.
Am venit doar pentru tine.
Nu astea, adu-le pe cele din dulap. Și tu, adu apă proaspătă de la fântână.
- Unde sunt celelalte bagaje ? - Le-am trimis la Veneția. Avem un munte...
Ți-am dat camera de pe colț, e cea mai frumoasă, o să aducem și un birou.
- Marcolina are două în camera ei. - Și tu scrii ?
Studiază. A venit cu un cufăr plin de cărți.
- Ce citești ? - Acum, filozofie, Voltaire și Rousseau.
Voltaire are un spirit foarte periculos, foarte distructiv.
E cea mai strălucitoare minte a acestui secol. El și Rousseau ne-au deschis ochii.
- Poate era mai bine să nu-i fi deschis... - Nu, nu cred.
- Pot să te ajut ? - Bineînțeles.
Ador să fac patul dar și mai mult să-l strâng.
Afară ! Aici mă ocup eu.
Plecați !
Știam că te vei întoarce. Privește !
Sunt cicatrice !?
De 13 ani, în fiecare vineri, îngenunchez în fața Fecioarei și mă rog pentru tine...
... pe sticlă.
Am suferit, pentru că tu nu trebuie să suferi.
Pune-o acolo și bate la ușă înainte să intri.
Ce mai aștepți ? Dormi în picioare ? Ieși !
Tot timpul am fost cu tine.
În toate călătoriile tale, am fost cu tine.
În cele din urmă, te-ai întors, nu m-ai uitat, știam.
A trecut mult timp de atunci, Amelia.
De fiecare dată când trec prin fața unei biserici, plâng.
- Prin fața unei biserici ? - Da.
Într-o zi, plângeam în fața unei biserici.
Un bărbat m-a privit și m-a întrebat de ce plâng.
I-am spus că vreau să mă mărit, dar nu am bani.
El mi-a dat 150 de ducați și mi-a cerut să-l urmez.
M-a prins în brațe și m-a iubit.
O singură dată.
Sunt femeie datorită ție.
Nu ai îmbătrânit deloc. Nici măcar o zi.
Cheamă-mă oricând vrei. Acum odihnește-te.
Mulțumesc lui Dumnezeu că te-ai întors !
... Marco Riccardi, vecinii noștri. Și bineînțeles, prietenii noștri.
- E o mare plăcere, cavalere ! - Și pentru mine. Mulțumesc.
Lt. Lorendzi, care ne face întotdeauna onoarea de a fi printre noi.
Cavalierul de Seingalt.
Dl Casanova e din Veneția, e diplomat. Cel care a evadat din închisoare.
Aha... da.
Domnule...
Cavalerie.
Unde ați fost în ultima vreme ?
La Sankt Petersburg, apoi la Londra, și apoi am trecut prin Koblenz.
Călătoriți în interes de afaceri sau de plăcere ?
- Ambele, dar sunt și în misiune. - Pentru Veneția ?
Misiunea mea e secretă, Olivo, îmi cer scuze.
Luați loc.
Cavalere ?
Vrei să joci cu noi ?
Nu jucăm sume mari, doar ca să treacă timpul...
Așa, ca între prieteni...
De ce nu ?
Jocul este o plăcere a vieții, o invitație la noroc și risc.
Acum vom face să vorbească cărțile, să vedem cine ține primul masa.
- Carte ? - Una, mulțumesc !
- Nu, nu asta ! - Ce să fac ?
Un diplomat indian mi-a spus o poveste incredibilă.
Cu mult timp în urmă, un rege hindus
a fost blestemat de zei, și că pedeapsa a fost transformarea în femeie...
- Tutunul dvs, domnule. - Mulțumesc. 10 ducați.
- Vreți tutun, dle stareț ? - Nu, mulțumesc.
... și a trăit mult timp tăind lemne în pădure.
El, sau mai bine ea, gătea bine avea și copii...
apoi într-o zi, zeii au iertat-o și Lorei a devenit din nou om.
10 și încă 10...
Îmi cer scuze.
Și regele ?
Regele și-a salutat amanta, s-a întors la palat
iar toți înțelepții s-au reunit ca să pună o întrebare fundamentală.
La care "numai el" putea răspunde...
Zece, douăzeci, ai asul. Treizeci și unu.
Care a fost întrebarea ?
Cine simte mai multă plăcere în actul de iubire ?
Bărbatul sau femeia ?
Și care a fost răspunsul ?
Răspunsul...
Cred că locotenentul nu dă doi bani pe povestea mea.
Eu ? Nu, dar am impresia că o ascult pe bunica mea.
Îți povestește des aventurile ei în pădure ?
Îmi cer iertare, dar nu-mi mai găsesc camera.
- În capătul coridorului pe stânga. - Vreau să-ți cer o favoare.
Mâine, acum am treabă. Și eu scriu, știi ?
Atunci noapte bună, Marcolina !
Uitam ! Care a fost răspunsul regelui ?
Care rege ?
A răspuns așa... ! Dacă e un bărbat care iubește cu adevărat femeile...
și le cunoaște...
plăcerea pentru femei este mult mai mare și mai lungă decât cea a bărbaților.
Regele a mai adăugat: e o plăcere fără egal pe acest pământ...
o emoție invincibilă pentru care și zeii invidiază oamenii.
Noapte bună, domnule.
Nu e un țânțar, e o pasăre !
- Scrieți în seara asta, dle ? - Vezi și singur !
Cei de jos sunt foarte ahtiați, ar trebui să joace sume mai mari.
- Vă simțiți rău, domnule ? - Tu te simți bine ?
- Da, îmi place bucătăria de aici. - O fi de la castraveți.
Mâncarea e mult mai bună decât în Polonia. Oamenii ăștia știu cum să trăiască.
- Ați văzut-o pe tânăra Lise ? - Cine ?
Ați văzut cum își unduiește corpul când merge ?
Lise, servitoarea. I-aș face eu un serviciu...
E ceva timp de când nu am mai făcut asta...
Cât timp vom sta aici ?
- Nu ghicești ? - Până ajunge scrisoarea ?
Nu, Camille. Până o voi avea pe Marcolina.
Ce onoare ar fi pentru noi dacă ți-ai termina opera aici...
- Rămâi măcar până la petrecere. - Care petrecere ?
Dăm o petrecere în fiecare toamnă.
Anul ăsta avem și teatru, Marcolina a scris o piesă și o va recita.
A cui fiică e Marcolina ?
E fiica surorii Ameliei, mama ei a murit într-o inundație.
- Și tatăl ei. - E o fată serioasă ?
Da, cu siguranță.
E el, Casanova ? Cavalerul de Seingalt în persoană...
Vrei să mi-l prezinți, dragul meu Olivo ?
Marchizul de Chelsea, vecinul nostru.
Am auzit de sosirea ta și eram dornic să te văd.
Domnule marchiz !
Cavalere, reputația ta extraordinară a ajuns și la noi la țară.
Trebuie să fie foarte interesant să porți un astfel de nume ilustru.
- Uneori e o povară. - Toate acele cuceriri, aventuri... !
Mă întreb dacă îmi pot asuma riscul să te prezint soției mele ?
Delphine !
Îți prezint pe dl Casanova, cavaler de Seingalt.
Dragul meu Olivo, trebuie să mă măsor cu cavalerul, cel puțin la joc.
- În alte privințe, cu greu... - Rămâi aici ? Eu plec.
Du-te ! Voi merge cu Olivio.
Tu, cel care evaluează o femeie dintr-o privire...
Ce spui de femeia mea ?
Nu prea mult, cu excepția faptului că are un amant... s-a dus la el.
Cum de știi asta ?
S-a machiat la 11 dimineața,
s-a grăbit să plece, și indiferența ce mi-a demonstrat-o.
Ești un bun observator, dar cum îndrăznești să mi-o spui ?
- Pentru că o știi mai bine decât mine. - Sunt impresionat.
Știi cine e iubitul ei ?
Sunt aici numai de două zile, dar dacă-mi faci onoarea să mă inviți la tine acasă...
printre prietenii tăi obișnuiți... pariez pe 25 livre că voi ghici.
Am făcut afacerea.
Ce faci cu broaștele astea ? Sunt pentru mâncare sau pentru studiu ?
Le studiez și le mănânc.
Știi ce cred despre tine ? Ești o femeie plină de pace.
- De ce ? - Nu ești interesată de mine.
E o noutate pentru mine. Nici măcar nu știi cine sunt.
- Însă, sunt interesată de tine. - Nu prea cred.
Dimpotrivă. Nu am mai întâlnit pe cineva ca tine.
Iar eu pot să îți spun sincer, că sunt fascinat de seninătatea ta.
Fetele de vârsta ta sunt simple.
Mulțumesc.
Mă înțeapă...
- Nu te mișca. - Mi-e cald.
Nu te mișca !
Teresina !
Teresina ! Vino imediat ! Murdărești costumul !
Dacă nu ne-a creat Dumnezeu ? Cine ne-a creat ?
Natura. Ea însăși este un artist.
O fată care-l neagă pe Dumnezeu, e extraordinar.
Și dacă a fost diavolul... cum spun unii...
în toată varietatea... cu toate imperfecțiunile noastre ?
Dacă diavolul ne-a creat, pe el cine l-a creat ?
Asta e originală, trebuie să mi-o notez. Ai observat cum diavolul este peste tot ?
Chiar și în inima noastră, prin dorința care ne urmărește până și-n cărți. Privește !
Ai văzut până unde reușește să ajungă ?
M-am întrebat tot timpul de ce nu se ascunde iubirea fizică.
- Ce-i spune ? - E foarte rușinos.
Ai dreptate.
Dacă Dumnezeu era cu adevărat Tatăl nostru...
și ne-ar fi creat puri și perfecți...
după chipul și asemănarea lui, fără dorință, fără păcat...
Și anumite lucruri n-ar exista nici în visele noastre.
Dar aceste lucruri există, iar noi trebuie să le acceptăm.
Un lucru e sigur ! Cum spunea regele Prusiei...
e mai bine să i-o tragi unei femei tinere și să bei vinul vechi.
- Tu l-ai cunoscut pe regele Prusiei ? - Da, era unu' așa de înalt...
Serios ! Dacă-i puneai o ridiche în fund, frunzele atingeau pe pământ...
Dar era foarte dotat în pat și era teribil de indecent.
Era de-ajuns să respire...
Cum face stăpânul tău să fie iubit de toate femeile ?
Nu e așa de frumos cum se spune !
E foarte generos, înzestrat, dacă puteți să înțelegeți...
E un bărbat care se ocupă mult de el, e atent, se parfumează...
Face foarte bine să se parfumeze, nu mai este tânăr.
Pun pariu că-n două zile va avea o nouă cucerire.
- Aici ? - Da, chiar aici.
- Chiar în casa asta ! - Cine va fi ?
Cine știe... ?
De ce nu vii să mă ajuți, în loc să stai aici, prieten al regelui Prusiei !
Cred că de data asta a mers. Nu pot să găsesc cuvinte.
- Sunt îndrăgostit ! O iubesc. - Tu ?
Da, domnule, mă gândesc numai la ea.
Uneori vorbesc singur, ca și cum ea ar fi aici. Peste tot.
Aveați dreptate, e o dulceață...
- Ce dreaptă e flacăra ta... - Da ! Și arde !
Nu petrece o noapte bună fără o lumânare bună... așa spunea mama mea...
Mama ta era pricepută, știa ce spune... Noapte bună !
Mă întrebam, doar din curiozitate, unde e camera ta ?
- Undeva mai sus. - Aproape de cer.
Noapte bună.
- Du-te în camera ta, Amelia. - Vino la mine.
- Vino, ăsta e locul tău. - Nu pot, poate mai târziu, nu acum.
- De ce ? - Sunt îndrăgostit nebunește.
De cine ?
De Marcolina. Ajută-mă să o am și te voi iubi.
Ea nu e pentru tine, are numai 20 de ani.
Las-o în pace, ai să-i faci numai rău.
Nu pot să-i fac rău ! Poate ție ți-am făcut rău.
Ce aș putea să fac ?
Spune-i că o femeie nu poate trăi fără plăcerea ce i-o pot da eu.
Nici o femeie nu poate trăi fără asta...
Spune-i ce vrei, dar trebuie să fie a mea.
Dacă nu, nu te voi mai vedea, nu vei mai exista pentru mine.
Fii atent de data asta. Ultima dată a șchiopătat pentru o săptămână...
pentru un cui pus rău.
Bună dimineața.
Bună dimineața, domnule. Ați dormit bine ?
- Tânărul ăla e în fiecare zi aici ? - Lorenzi ? Trebuie să facă repetiție.
Interpretează și el ?
Să începem. Ea este încă un copil. Acesta este momentul separării.
Maria ! Vino aici !
- Eu nu sunt un copil ! - Am spus să vii !
Stai lângă mine și nu te mișca.
- Să începem. Eu sunt o mamă. - Tu ești mama ?
Întâi fac pe mama, apoi pe fiica, când a crescut.
Începe !
Pentru ce motiv, doamnă, vă abandonați copila ?
Pentru că această lume e nedreaptă și rea.
Această lume e rea, nedreaptă ? Noi am făcut-o așa !
Vreau să o desprind pe fiica mea de această societate crudă...
să o izolez departe, unde răutatea oamenilor să nu o ajungă niciodată.
Ce nebunie ! Vrei să o crești ca un animal sălbatic !?
Da, să crească ca un animal. Să rămână naturală.
- Vrei să interpretezi un rol ? - Nu, mulțumesc.
Păcat, era un rol pentru o cămilă bătrână, ți se potrivea perfect !
Cum ai ajuns să fii actor, locotenente ? Nu mai sunt războaie în acest moment ?
Nu ! Îți pare rău ?
Nu, războaiele sunt groaznice, dar câteodată au și avantaje.
- Ca de exemplu ?! - Ne scapă de militari.
Vă rog, cavalere !
Cavalere...
Credeam că numele tău era simplu, Casanova...
Printre multe lucruri pe care le ignori, e și asta...
alfabetul aparține tuturor.
Am ales câteva litere și fără să datorez ceva cuiva, m-am înnobilat singur...
Într-o zi, o vei putea face și tu dacă vei avea îndrăzneala
... sau onoarea.
Lorenzi e tânăr, impulsiv și tu ai fost așa la vârsta lui...
E viața cea care ne învață să avem măsură...
Pe mine, viața nu m-a învățat așa ceva. Norocul meu.
Încet, să nu ne audă cineva...
Mamă !
Vreți să terminați ? Ce e vacarmul ăsta ?
Teresina !
Ați înnebunit ? Imediat la culcare.
Cavalere ? Cum se numesc locuitorii continentului din emisfera australă ?
- Australieni, cred. - Mulțumesc.
Vreau să-mi cer scuze pentru comportamentul de ieri.
Sunt dezolat.
Nu-i nimic ! Cred că e mai puternic decât tine.
Cred că ai dreptate.
Mi se pare vulgar să constrâng femeile.
Am oroare pentru dragostea forțată, nu găsesc plăcere decât în plăcerea femeii...
Sunt fericit doar atunci când le fac fericite.
Scuză-mă, am de lucru.
Plec.
Dacă o să aveți nevoie de mine în noaptea asta, n-o să mă găsiți în camera mea.
De ce ?
Cred că o să mă duc să cânt puțin la flaut.
Lise... !
Sunt eu !
Domnule !
- Domnule... ! - Vino aici !
Îți arăt eu...
Marș de aici ! Dacă îndrăznești să-l mai atingi, te omor precum un câine !
Ai înțeles ? Pleacă !
Intră !
Pierd mult sânge. Am să-mi pierd și ochiul.
Nu te mișca.
Nu mai înțeleg nimic.
Îmi vorbește cu ochii, îmi arată tot ce are, și apoi neagă totul...
Cine ?
Lise. Cred că ea e cea care i-a spus tatălui.
Da, Camille... ! Așa sunt femeile.
Noi le învățăm lucruri pe care le este frică să le știe.
Puteți să-mi repetați ?
Ai văzut ce piele ?
Ce buze ! Ca fructele coapte...
Ai văzut ce dinți ?
Trebuie să aibă picioare nemaipomenite.
Poți ghici de la gleznă.
Când mă gândesc că în acel corp e și un spirit profund...
Ohh... Marcolina... te-am așteptat toată viața !
Toate celelalte au fost doar drumul să ajung la ea...
Chiar și cântăreața din Saksburg despre care spuneați la fel ?
Da, toate !
O iubesc la nebunie !
Când mă gândesc că am așteptat toată viața ca să
găsesc ceva așa de pur, așa de frumos, așa de simplu... dragoste !
Dacă ar intra în patul meu, fără-ndoială imediat mi-aș da seama...
Privește câtă voluptate, câtă grație în gesturile sale...
Și aroma ei... Ai simțit parfumul ei ?
- Toți spun că n-o veți avea niciodată. - Care toți ?
În bucătărie, servitorii... au făcut pariuri.
- Pariuri ? - Da, domnule.
- Ai pariat și tu ? - Da... un pic...
- Ce ai pariat ? - Că o s-o aveți. Ce întrebare... ?
Sper că n-o să mă faceți să pierd, am pariat o sumă mare.
Acum, dă-i drumul.
Ce fericit aș fi dacă m-aș putea îndrăgosti de o femeie urâtă...
De ce, domnule ?
- N-aș putea să mă opresc să o iubesc. - Da... ca spanacul.
- Ce spanac ? - Nu știți gluma ?
Nu-mi place spanacul, și sunt foarte bucuros...
Dacă mi-ar fi plăcut, l-aș mânca și să-l suport ar trebui...
De fapt, am greșit.
Am cunoscut plăceri rare cu femei urâte...
Femei urâte ?
- Groaznice ! - Urâte precum Gianina ?
- Cine e Gianina ? - O altă servitoare.
Trebuie să admitem că e foarte urâtă, are efectul unei cepe degerate.
Dacă cineva o privește, plânge.
Cred că sunteți gata.
De obicei, femeile frumoase mănâncă bani.
Cum spunea mama, te naști sărac, nu devii... dar femeile urâte... bineînțeles...
Ca și când iubindu-te ar vrea să fie iertate de ceva...
Aveți nevoie de aromă.
Europa a uitat esențialul. A uitat că femeia și-a pierdut feminitatea...
Se acoperă de bărbați virili ce o duc la ruină.
Nu trebuie avută încredere în bărbații virili, tot timpul pregătiți să domine, să înfrunte...
Eu, de exemplu, câteodată, mă simt foarte feminin.
Ce vreți să spuneți ?
Vă jur, în interiorul meu mă simt ca o femeie.
O femeie în tine ? Sper că nu ești geloasă, altfel te deplâng, sărmana...
S-a întâmplat vreodată să fie sedusă femeia din tine ?
Nu este chiar atât de ușor.
Dar eu simt cu disperare masculinul.
Oricum, e prea târziu pentru a schimba sexul.
Bravo ! Dar cum naiba ai ghicit ?
Pentru că a demonstrat cea mai mare indiferență.
Desigur. Ține, cavalere.
De ce i-ai dat acea pungă oaspetelui nostru ?
- Deoarece a câștigat un pariu. - Ce fel de pariu ?
Am pariat 25 de ducați că-mi spune numele amantului tău.
Doar ce-a făcut-o.
Pot să știu cine e amantul meu ?
Dar știu toți, draga mea...
Cu excepția starețului, pe care-l minți în confesional...
Iubitul tău este locotenentul Lorenzi.
Pentru sănătatea dumneavoastră, locotenente.
Pot să jur că ați fost cu adevărat uimitor...
Nu a fost greu.
Apropo ! V-ați gândit și la mine ?
Poți să plângi până nu mai poți, aici nu au un ban...
Îți datorez mult ?
Mai mult decât credeți !
Mulțumesc, domnule ! Nu există nimic mai bun decât banii.
Și iubirile tale ?
Iubirile mele... s-au făcut oțet...
Dacă va continua așa, va trebui să caut plăcere cu mâinile mele...
Câteodată funcționează.
Îmi place să privesc cerul cu tine.
- De ce mă îndepărtezi ? - Pentru că nu pot lucra !
Toți se uită la noi acum !
- Ai prefera să fiu mai discret ? - Aș prefera să mă lași în pace !
Ascultă-mă, Marcolina ! Studiezi știința și stelele, îl citești pe Voltaire...
Dar spune-mi cum o fată de vârsta ta poate rămâne insensibilă la iubire ?
Privește-te în oglindă, ești făcută pentru iubire,
pentru a fi iubită acum fără a pierde un minut !
Mă deranjezi la lună plină, mă împiedici să lucrez !
Pentru ce ? Să-mi spui niște banalități.
Sunt surprinsă că ești atât de neîndemânatic !
Da, dar există un motiv pentru care sunt neîndemânatic. Vrei să-l auzi ?
- Pentru că te iubesc ! - Dar eu nu te iubesc !
Te irosești ! Îți risipești viața. Tu trebuie să ai un amant.
Trebuie să îți dăruiești plăcere...
Vorbește mai încet. Da, ai dreptate. Sunt total de acord cu tine.
Cum ?
Este adevărat, nu se poate trăi fără dragoste, e adevărat.
Și pentru asta, am deja un iubit, dar nimeni nu știe aici.
Îl aștept în această noapte. Nu ne trădați, domnule Casanova !
Noapte bună.
Nu e nimeni. Intrăm în casă ?
- Încep să-mi înghețe ouăle. - Te rog să mai așteptăm un pic.
- Vreau o omletă cu o bucată de șuncă. - Cine mă crezi, servitoarea ta ?
Ce are în dimineața asta domna mama ? A dormit cu fundul gol ?
Îți spun eu ce am făcut ! Nu te apropia de fiicele mele, clar ?
Afară, mizerabilule !
Mizerabil ?
Te-ai uitat la tine ? Găină bătrână !
Mizerabilul are aur în buzunare !
- Mai e supa de ieri ? - Pentru cine ?
- Marele seducător e bolnav. - Ce are ?
În dimineața asta nu se poate ridica.
- Nu înțeleg, Camille. - Ce, domnul meu ?
- Fata aia îmi rezistă, n-o înțeleg. - Mă temeam că e ceva mai serios.
Nu e nimic mai grav. Uite în ce condiție m-a adus !
Crezi că sunt bătrân, Camille ? Spune-mi sincer.
Toți îmbătrânesc, cavalere, în afară de diavol..
Dar se poate avea o mână tremurândă și o puțulică tare...
Chiar nu înțelegi !
Dacă ați ajuns așa e mai bine să plecăm.
Pariurile mele...
- Ce pot face, Amelia ? - Pe mine mă întrebi ?
Da.
Cunoscând-o...
... singurul lucru care o poate mișca... e ca tu să-i vorbești sincer.
- Să aibe milă de tine. - Milă de mine ?
Doamnă are dreptate. Inima trebuie să vorbească.
Hei, puștiule !
Domnul Casanova e aici ? Du-i scrisoarea asta.
Grăbește-te !
Domnule Casanova !
Cavalere ! Scrisoarea de la Veneția !
- Unde sunt ochelarii mei ? - Ia-i pe-ai mei.
Unde e pădurea Riez ?
Dl Casanova.
Am veste foarte plăcută pentru tine.
În sfârșit, Consiliul s-a declarat pregătit să autorizeze întoarcerea ta la Veneția.
Îți dorește cu căldură să-ți grăbești întoarcerea.
Să-mi grăbesc întoarcerea ? De ce ?
Ia o prăjitură, e de la Marcello. Ți-l mai amintești ?
Încearcă-le, sunt delicioase.
În ultimul timp, situația noastră internă...
a devenit din ce în ce mai complicată.
Anumite organizații secrete ar putea fi pregătite să facă o revoluție.
Da, cu armele.
E foarte dificil pentru noi să-i prindem asupra faptului.
Acești oameni sunt foarte bine organizați și inteligenți.
Firește... un om ca tine...
un liber cugetător, cunoscut pentru trecutul său turbulent,
și care a stat în închisoare...
Vei știi bine... cu puțină abilitate...
să le câștigi încrederea... și să devii confidentul lor.
Va trebui să te prefaci că împărtășești ideile lor.
Și le vei notifica precis și în detaliu Senatului.
Dacă am înțeles bine, îmi propuneți să fiu informator ?
Adică, spion ?
Consideri că e dezonorant ca să aduci un ajutor patriei tale ?
În acest fel, da !
Să fim înțeleși !
Veneția nu îți cere să te întorci,
iar dacă o autorizează, pune condițiile sale.
Și dacă refuz ?
Întoarcerea în orașul tău natal va fi amânată pentru o dată îndepărtată...
Foarte îndepărtată...
Atunci când ai luat decizia,
să spunem, într-o săptămână...
Vei primi o sută de ducați pentru cheltuieli de călătorie.
Nu întârzia.
În fiecare zi primim oferte de la oameni care vor să se pună la dispoziția noastră
complet spontan...
Pentru dragoste de patrie !
Aici erați, domnule ? Ce au spus ?
- Putem să ne întoarcem ? - Da.
- Să plecăm chiar azi ! - Nu. Nu azi, nu imediat.
- Dar de ce, domnule ? - Știi foarte bine de ce.
Peste tot sunt fete ca Marcolina ! Lumea e plină de ele !
Ce mai contează una în plus sau în minus ?!
Nu, Camille. Asta e una importantă. Mai importantă decât oricare alta.
Dacă e adevărat, eu sunt pregătit să mă călugăresc.
După atâția ani, ne putem întoarce acasă și refuzați ?!
- Cel puțin ascultați-o pe dna Amelia. - Pentru ce ?
Sinceritatea, domnule.
Vorbiți cu ea și fiți sincer.
- Putem vorbi un minut ? - Sunt ocupată, nu vezi ?
Numai puțin și te las în pace.
Te rog.
Te-am păcălit, Marcolina. Nu sunt cel care ți-am spus.
Nu sunt bogat, nu sunt prieten cu marii oameni ai timpului nostru.
Poate că am fost odată, dar nu acum, nu mai sunt.
Sunt obosit și sărac, am fost gonit de peste tot.
Mi se permite să mă întorc la mine acasă cu un preț al infamiei ce n-o pot accepta.
Nu îmi rămâne nimic în afară de tine.
Ești singura mea lumină, singura mea speranță de viață.
Niciodată nu am spus astfel de cuvinte unei femei, niciodată ! Crede-mă !
Acum nu mai am nimic.
Cu tine, aș putea începe o viață nouă. Numai cu tine.
Ai fi cel mai minunat lucru din viața mea.
Vrei să fii soția mea ?
- Nu pot să mă mărit cu tine. - De ce ?
Pentru un motiv foarte simplu. Mă dezguști fizic.
Să-ți spun și mai mult ? Te găsesc bătrân și plictisitor.
Nu-mi place egoismul tău. Știi să vorbești numai de tine.
Uneori, când vorbești, îți miroase respirația.
Te machiezi ca în secolul trecut.
Aparții unei lumi care nu-mi place. Și care dispare...
Cel puțin, așa sper.
Lasă-mă în pace.
Veniți la cină ? Vă așteaptă toți.
Ești trist ?
Mama mi-a spus ca trebuie să te întorci în orașul tău.
Și eu voi pleca într-o zi. Foarte curând.
- Vrei să pleci ? - Da, cu tatăl meu.
Cu Olivo ? Unde vă duceți ?
- Nu cu Olivo, nu e tatăl meu. - Nu ?
Tatăl meu e un prinț, e prietenul tuturor regilor și reginelor.
Este foarte frumos și foarte bogat. Are chiar și un palat la Veneția.
- Mama ta ți-a spus ? - Da.
- L-ai mai întâlnit ? - Nu, el călătorește tot timpul.
Dar într-o zi va veni să mă ia și voi pleca cu el pentru totdeauna.
Nu spune nimănui despre asta.
Nici cu duhovnicul tău și nici în viitor cu logodnicul tău.
Va trebui să-i minți pe toți dacă vrei să fi fericită.
Să nu uiți.
Tartofle ! Unii ii numesc cartofi, dar sunt cu totul altceva.
Sunt buni copți în jar cu un pic de unt.
Da, îi cunosc bine.
Se pare că vin din America. Cunoști America, locotenente ?
Acum cinci ani, visam să merg să lupt contra englezilor. Dar eram prea tânăr.
Se pare că e vorba de o țară imensă. O țară în care se poate face totul.
Unde chiar și cerul pare mai mare.
Vă imaginați ? Acolo totul e nou, totul este diferit.
- O veste bună de la Veneția ? - Da, destul de bune.
Poate că ești trist că pleci...
Da, așa e. Sunt trist că trebuie să plec.
Scuzați-mă, eu mă retrag, trebuie să lucrez.
Cred că voi pleca mâine.
Scuzați-mă, dar mă voi retrage.
Am un exercițiu dimineață la șase.
Ce te face să râzi ?
La vârsta ta, puteam să stau două zile fără să dorm.
Vino, locotenente. Te conduc la cal.
Sunt pe moarte, Amelia.
Marcolina mă ucide.
Lumea a fost diferită înainte. Îți mai amintești ?
De ce cauți întotdeauna pe cineva care nu te poate iubi ?
Dacă-mi spui acum să vin, în plină noapte...
Voi lua copiii și voi veni cu tine. Chiar și fără ei, cum vei vrea tu.
Îi voi spune lui Olivo. Deja știe totul.
Lorenzi ?
Mi se pare că e el, se întrezărește o uniformă.
- Ce face ? - Doar ce a intrat.
Își scoate mantaua.
O ia în brațe ?
Nu pot să văd prea bine. El e cu spatele.
- Sunt în picioare ? - Da, domnule.
Ce fac ? Se îmbrățișează ?
Sunt foarte aproape unul de altul, de aici s-ar spune că se îmbrățișează...
- Și acum ? - Au stins lumânarea.
Mă tem că prăjitura e în cuptor...
- Ce-ai spus ? - Mi-e frig, cobor.
Să mergem, domnule.
Nu merită să fiți trist. Mâine o să uitați.
În fond, e doar o femeie, nu e diferită de altele. Haideți.
Lasă-mă.
Te rog.
- Ce faci aici ? - Nimic. Nu fac nimic.
Am ieșit și atât...
Dar eu nu sunt o broască țestoasă ! Eu nu sunt o maimuță !
Trebuie să mă întorc printre semenii mei !
Semenii tăi au fost corupți. Sunt vagabonzi și perverși.
Ajutor !
Intră în peștera ta. Nu trebuie să vezi nimic, nu trebuie să știi nimic de pe lumea asta !
Cine ești tu ? Ai un paratrăsnet în acel băț ?
Nu te teme. Am venit să te iau.
Tu ești Stăpânul Vieții ? Cât ești de frumos și puternic !
Cum de ai acele aripi ?
Dragostea a inventat arta, m-a învățat să construiesc aceste aripi.
Vino, te voi lua cu mine. Spune la revedere acestor animale.
- Unde mă duci ? - În lumea ta.
- Ia-ți la revedere de la ei. - Adio, singurii mei prieteni.
Grăbește-te.
Sunt salvată ! Adio, prietenii mei, vă doresc fericire.
Trebuie să o căutați acolo unde este.
Plecăm !
Bravo !
Mi se părea că nu mai e aer, că nu se mai poate respira...
Mi-a fost frică când la sfârșit a zburat !
- În brațele locotenentului ? - Chiar nu cred...
O fată sălbatică în natură. De unde ai avut ideea asta ?
Din lecturile ei. Din lecturile sale răutăcioase.
Haide, starețe... Biblia este plină de depravare...
Se spune că omul prin natura sa, e bun... societatea îl face să devine un monstru...
Pune-ți vinul la rece și pregătiți masa.
O partidă de cărți ? Să ne mai dezmorțim degetele...
- Cavalere, ni te alături ? - Nu și în seara asta, Olivo.
- Deci e adevărat ce se spune !? - Și ce se spune ?
Că joci murdar și ești doar un cerșetor.
Te rog, locotenente, e o zi de sărbătoare.
Să jucăm !
Minunat.
Foarte interesant !
E adevărat că veți pleca la Veneția ?
- Habar n-am. - Răspunde-mi !
- Îmi pare rău, mă grăbesc. - Spune-mi dacă e adevărat !
Știi bine că nu sunt eu cel care hotărăște.
- Tutunul dvs, domnule. - Mulțumesc, Camillo ! Azi, nu !
- Nici măcar puțin ? - Nu, lasă-mă.
- Cinci ducați ! - Văd...
Văd...
- Carte ? - Da, o carte.
- Ce faci ? - Două ! Lasă-mă să joc.
- Cinci ducați. - Plus alți cinci.
Încă zece ducați.
- Chiar nu înțelegi... ? - Încetează ! Joc eu.
- Dar banii sunt în comun. - Exact. Sunt atent.
- Douăzeci și trei. - Douăzeci și șase.
Douăzeci și nouă.
Treizeci.
Mulțumesc, domnilor.
Domnilor, să continuăm.
Scuzați-mă, domnilor, dar am ajuns la limită.
Nu e grav locotenente, pot să îți ofer un împrumut.
Accept oferta. Să spunem 100 de ducați ?
- Mi se pare foarte rezonabil. - Bine, o să mai joc puțin, voi ?
Da, jucăm.
Eu mă retrag, posibilitățile bisericii sunt foarte modeste.
Un pic de curaj, starețe, cu siguranță norocul o să fie cu tine.
- Nici norocul, nici femeile nu se forțează. - Chiar și cu ajutorul lui Dumnezeu ?
Să-l lăsăm pe Dumnezeu unde e, e mai bine așa.
Credeam că Dumnezeu e peste tot. Doi ludovici.
- Vrei să joci până dimineața ? - Până cântă cocoșul, draga mea.
- Ai câștigat, sper. - Cel puțin nu pierd.
Cu un asemenea adversar e chiar o realizare.
Vă doresc noapte bună, mă duc la culcare.
Sunt mândru de tine, Marcolina. Ar trebui să-ți publicăm piesa.
Da, dacă ne gândim la ce se tipărește...
Părinte, după moartea mea, vreau să-mi fie incinerat corpul...,
Cenușa mea să fie aruncată în Marele Canal din Veneția.
Îmi promiteți că o veți face ? Mi-o promiteți ?
Da...
- Ai văzut ? - Bineînțeles că am văzut !
- A făcut rău că a aruncat... - Și cavalerul... ?
El a făcut bine, locotenentul a greșit totul...
Tăceți din gură !
- Trei ludovici și 30 de ducați. - Eu mă retrag domnilor.
Zece ludovici ca să văd cărțile, domnule locotenent.
- Treizeci. - Bine.
Trei consecutiv. Mulțumesc.
Marchize, vă dau cuvântul meu...
În cazul ăsta...
Grăbiți-vă ! E deja târziu.
- Așteptați-mă. - Tot timpul întârzii.
Trei ludovici.
Trei și încă trei.
- Douăzeci și opt. Și tu, locotenente ? - Douăzeci și nouă.
Damă, Juvet și As. Treizeci și unu.
Puteți să-mi împrumutați alți 10 ludovici ? Putem face o altă partidă.
- Îmi pare rău. - Ultima !
Am spus până va cânta cocoșul. Sunt foarte obosit.
Ca și tine.
Tu cavalere, contrazici proverbul care spune:
ghinionist la joc, norocos în dragoste. Ai reușit în toate.
Poate.
Un moment, locotenente. Îmi datorezi 2000 de ducați.
- Îi veți primi mâine la prânz. - Mă întreb unde dracu-i vei găsi... !
- V-am dat cuvântul meu de onoare. - Cuvântul tău nu valorează un singur ducat !
Darămite două mii... !
Dle marchiz, pot garanta eu pentru întreaga sumă.
Nu am banii în numerar, dar casa mea, proprietatea...
Nu pot accepta garanția ta, dragul meu Olivo, îți vei pierde banii...
Acest inel valorează o mie de ducați ?
Da. Așa se pare.
Și asta ?
Da. Valorează aceiași sumă.
Atunci mă retrag.
Știi, locotenente, că aceste pietre au fost furate ?
Le recunosc perfect. Le-am dăruit soției mele anul trecut.
Îți amintești, draga mea ?
Diamantele au un mic defect, mi l-ai arătat chiar tu.
Nu pot să admit că soția mea ți le-a dăruit...
În concluzie, trebuie să deduc că i le-ai furat...
- Mă acuzați că sunt un hoț ? - Desigur ! E clar.
O să-mi dați satisfacție imediat !
Cu multă plăcere. Dar mai întâi trebuie să-ți plătești datoriile.
Auziți, prieteni ! Dacă îl ucid, îmi voi pierde datornicul.
Iar dacă voi muri, ce să fac eu cu toți banii, în cer printre îngeri... ?
Ai timp până mâine la prânz ! Vino !
A fost o seară incredibil de plăcută. Domnilor !
Sunt dezolat, locotenente.
- Nu e adevărat... - Evident că nu le-am furat !
Locotenentul nu este încă un expert în înșelăciuni...
Vino, te conduc la calul tău.
Doamnă...
Tu stai aici !
Și așa ești la mila acestui marchiz teribil.
E hotărât să te termine, tu știi asta.
Iar soarta ta ca ofițer e distrusă.
Viața ta pare fără viitor.
Am două mii de ducați în buzunar și sunt pregătit să ți-i ofer.
Cu care condiție ?
Noi suntem de aceiași teapă, Lorenzi. Am înțeles asta imediat.
Dacă aș fi în locul tău, n-aș ezita să accept oferta.
- Ce ? - Să facem câțiva pași, vrei ?
Noapte trecută ai avut-o pe Marcolina pentru prima dată, nu-i așa ?
Da.
- În dimineața asta ea te așteaptă ? - Da.
Nu ai intenția să te căsătorești cu ea.
Cedează-mi locul tău lângă ea.
Iar eu îți voi da banii.
Aș putut vorbi direct cu ea
dacă ar fi de acord să te salveze.
Ea este o filozoafă fără prejudecăți...
și nu ai fi știut niciodată.
Nu vreau o femeie pasivă, care nu îmi oferă nici o emoție.
Vreau să fiu iubit.
Nu trebuie să știe că sunt eu, trebuie ca eu să fiu "tu".
Dă-mi mantaua și pălăria ta și voi părăsi camera dimineață.
Simt pentru tine o simpatie misterioasă.
Fii cuminte.
Ce se întâmplă cu tine, locotenente ? Poate că ai o remușcare ?
De mult timp, nu am mai avut un duel. Îmi imaginez că ești foarte puternic.
Nu putem să ne batem în altă parte ?
Trăiesc ultimele momente ale existenței mele, dar e surprinzător cât sunt de calm.
Cu siguranță, nimic nu poate fi comparat cu iubirea.
Apără-te !
Ești foarte frumos.
Fără-ndoială, ești cel mai frumos om care l-am întâlnit în ultimii 20 de ani.
Iar cum dacă-i arunca sabia și te-aș prinde în brațe... ?
În ultimul moment, mi-ar place să te învăț ceva, dar ce ?
Taci din gură !
Tandrețea și brutalitatea, de exemplu. Disperarea și bucuria de-a trăi.
Orașul îmbătrânise și el, și stăpânul meu privea cu milă.
El, liber ca o Vinere Sfântă...
Nu era dificil de imaginat condițiile care i-au permis să se întoarcă.
Trebuia să lucreze în secret pentru Consiliu.
Să colaboreze cu poliția, dar de asta nu scoteam nici un cuvânt...
Mama mi-a spus:" Când cineva nu știe că patul său e tare, doarme mai bine".